ОСОБЛИВОСТІ ПЕРЕБІГУ БОРЕЛІОЗУ ТА ТРУДНОЩІ ДИФЕРЕНЦІЙНОЇ ДІАГНОСТИКИ - Turianytsia , S. R.; Korchynska , O. O.; Turianytsia , S. M.; Kopcha , Y. V.; Shumilina , T. R. (Проблеми клінічної педіатрії, 2025)
Резюме. Вступ. Хвороба Лайма залишалася однією з найпоширеніших трансмісивних інфекцій, що зумовило актуальність дослідження її ґендерних клінічних особливостей. Мета дослідження. Визначити клініко-діагностичні особливості хвороби Лайма у жінок із гінеколо- гічними скаргами та порівняти їх із проявами у чоловіків. Матеріали та методи. Було використано статистичні, серологічні та порівняльно-клінічні методи аналізу медичної документації та симптомів. Результати досліджень. Проаналізовано 342 клінічні випадки, серед яких 193 становили жінки та 149 – чоловіки. У пацієнток із гінекологічними скаргами у 41,9% випадків серологічні дослідження підтвердили наявність бореліозу, що зумовило перегляд первинного діагнозу та тактики лікування. Було встановлено, що 67,8% жінок повідомляли про хронічний біль у малому тазі, у 54,3% спостерігалися порушення менстру- ального циклу, а у 48,7% відзначалися нейровегетативні прояви, зокрема підвищена пітливість, головний біль та емоційна нестабільність. Було проаналізовано структуру скарг і узагальнено, що у жінок віком 35– 55 років прояви бореліозу часто трактувалися як симптоми клімактеричного синдрому. Було виявлено, що тривале симптоматичне гінекологічне лікування без урахування інфекційної етіології підвищувало ризик хронізації хвороби у 2,3 разу. Було узагальнено, що своєчасне розпізнавання неспецифічних соматичних симптомів як можливих проявів хвороби Лайма забезпечувало раннє міждисциплінарне втручання. Висновки. 1. Лайм-бореліоз проявляється широким спектром симптомів із чіткими відмінностями за статтю та віком: у жінок переважають гінекологічні та нейровегетативні скарги, у чоловіків, переважно опорно-рухові та неврологічні. 2. Інфекція може впливати на репродуктивне здоров’я жінок, спричиняю- чи менструальні порушення, диспареунію та овуляторні дисфункції, більшість яких покращуються після антибіотикотерапії. 3. Затримки в діагностиці підвищують ризик хронічного перебігу захворювання че- рез неспецифічні, мультисистемні симптоми та низьку клінічну підозру. 4. Необхідні міждисциплінарна оцінка та повторне серологічне тестування; рекомендується застосування алгоритмів скринінгу для жі- нок із незрозумілими гінекологічними скаргами.