ВПЛИВ ГОРМОНІВ ГІПОФІЗАРНО-ТИРЕОЇДНОЇ СИСТЕМИ НА ДІЯЛЬНІСТЬ ШЛУНКОВО-КИШКОВОГО ТРАКТУ (ОГЛЯД ЛІТЕРАТУРИ) - Тімашев , В. В.; Дербак , М. А. (Проблеми клінічної педіатрії, 2025)
Резюме. Вступ. У останнє десятиріччя постало актуальне питання взаємодії тиреоїдної та нетиреоїдної патології. Це обумовлено покращенням діагностики та зростанням числа хвороб як травної, так і щитоподібної залози. Окрім цього, останнім часом отримані нові дані про зміну тиреоїдного статусу при нетиреоїдних захворюваннях. Мета дослідження. Провести аналіз літературних джерел із питань вивчення патогенетичного впливу гормонів гіпофізарно-тиреоїдної системи на діяльність шлунково-кишкового тракту. Матеріали та методи. Проведено аналіз літературних джерел, присвячених вивченню взаємодії тиреоїдної та нетиреоїдної патології. Пошук інформації відбувався в таких базах: Scopus, Web of Science, PubMed, EBSCO, The Cochrane Library, Oxford academic, EMBASE, Global Health. Результати досліджень. У результаті проведеного аналізу отримано дані про те, що перебіг енодокринних захворювань часто супроводжується ураженням шлунково-кишкового тракту різноманітного характеру. Ряд науковців показали, що тиреоїдні гормони посилюють секреторну активність шлункових залоз через дисфунцію системи «гіпоталамус-гіпофіз-периферійні ендокринні залози», яка має регулюючий вплив на функціонування ендокринної та вегетативної нервової систем. Окремі автори вказують на те, що захворювання щитоподібної залози в низці випадків супроводжується рецидивами виразок шлунка та дванадцятипалої кишки. Дисфункція гіпоталамуса сприяє розвитку дисфункції вегетативної нервової системи і периферійних ендокринних залоз (насамперед наднирників, щитоподібної залози, статевих залоз). Деякі автори вказують на залежність цих функцій від тривалості тиреоїдної дисфункції. Інша група дослідників стверджує, що при надмірному рівні глюкокортикоїдів також підвищується кислото- і пепсиноутворююча функції шлунка, затримуються регенеративні процеси в гастродуоденальній зоні, що може призводити до утворення ерозій і виразок. Названі вище відомості дозволяють зробити висновок, що хворі, які мають гастродуоденальну патологію запального характеру на фоні гіпофункції щитоподібної залози, можуть мати специфічні особливості клініки, морфології та біохімії. Особливості клінічного прояву гіпотиреозу, що нашаровуються на класичну симптоматику хронічного гастриту та виразкової хвороби, також можуть становити складність при діагностиці захворювань шлунка та дванадцятипалої кишки. Висновки. Враховуючи суперечливий характер літературних даних про порушення функції травного тракту при тиреоїдній дисфункції та недостатнє їх патогенетичне обґрунтування, необхідні подальші дослідження.