ЕФЕКТИВНІСТЬ КОМПЛЕКСНОГО ЛІКУВАННЯ ХВОРИХ НА ХРОНІЧНИЙ ГЕПАТИТ С, ПОЄДНАНИЙ ІЗ НЕАЛКОГОЛЬНОЮ ЖИРОВОЮ ХВОРОБОЮ ПЕЧІНКИ ТА ОЖИРІННЯМ - Дербак , М. А.; Лізанець , Н. В.; Горленко , О. М.; Сіткар , А. Д.; Воробець , В. В. (Проблеми клінічної педіатрії, 2024)
Резюме. Вступ. Останнім часом лікування хронічного гепатиту С (ХГС) зазнало суттєвого прогресу. Однак у деяких пацієнтів після успішної ерадикації вірусу гепатиту С за допомогою препаратів прямої противірусної дії (ПППД) може спостерігатися прогресування фіброзу печінки. Темпи прогресування фі- брозу пов’язують із різними факторами, серед яких інші захворювання печінки, зокрема алкогольна та неалкогольна жирова хвороба печінки (НАЖХП), неалкогольний стеатогепатит (НАСГ), а також підвище- на маса тіла (ПМТ) і ожиріння. Мета дослідження. Вивчити ефективність комплексного лікування хворих на хронічний гепатит С, по- єднаний із неалкогольною жировою хворобою печінки та ожирінням після успішної противірусної терапії. Матеріали та методи. Під спостереженням знаходились 82 хворих із діагнозом ХГС, які були поді- лені на три групи: 1 група – 23 хворих на ХГС + НАЖХП + ожиріння, 2 група – 33 хворих на ХГС + НАЖХП + ПМТ, 3 група – 26 хворих на ХГС. Всі хворі протягом 12 тижнів отримували: софосбувір 400 мг + дакла- тасвір 60 мг х 1 раз на добу. Після 12 тижнів лікування, враховуючи наявність у хворих на ХГС супутню НАЖХП та дисліпідемію: 1 група отримувала розувастатин 10 мг щоденно + урсодезоксихолеву кисло- ту (УДХК) по 15 мг/кг ваги на ніч; 2 група – адеметіонін по 1000 мг в/в х 1 раз на день протягом 10 днів з подальшим його пероральним прийомом по 500 мг х 2 рази в день протягом 20 днів та УДХК по 15 мг/кг ваги на ніч; 3 група лікування не отримувала і склала групу контролю. Контроль ефективності лікуван- ня оцінювали через 4 тижні за динамікою клінічних і біохімічних показників, показників ліпідного обмі- ну, Ang-2, TGF-β1 та показників якості життя. Результати досліджень. У результаті проведеного лікування встановлено, що під впливом проведе- ної противірусної терапії зареєстровано нормалізацію показників некрозапальної активності процесу, а саме – знизилася активність трансаміназ (АлАТ, АсАТ). Однак, достовірне зменшення рівня загально- го холестерину, тригліцеридів, ЛПНЩ, ЛПДНЩ та АпоВ зареєстровано у хворих 1 групи (р<0,05), тоді як у пацієнтів 2 групи ці зміни виявилися незначними (р>0,05). Зменшення ЛПНЩ та ЛПДНЩ супроводжува- лось достовірним підвищенням рівня ЛПВЩ та АпоА1 у сироватці крові хворих 1 групи. Показник Стеа- тоТесту достовірно зменшився після лікування в 1,7 разу (р<0,05) у пацієнтів 1 групи, тоді як у хворих 2 групи позитивної динаміки не встановлено. Оцінюючи показники якості життя (ЯЖ) у хворих у результаті проведеного лікування, слід відзначи- ти, що тенденція до покращення спостерігалася в обох групах хворих, однак більш виражена позитивна динаміка встановлена у хворих 2 групи, що отримували адеметіонін з УДХК. Кількість пацієнтів, у яких не було ознак тривожності та депресії за шкалою самооцінки Спілберга-Ханіна в 2 групі після лікування збільшилась у 9,3 разу (р<0,01), тоді як у 1 групі – лише в 3,2 разу (р<0,05). Висновки. Призначення розувастатину у поєднанні із УДХК хворим на ХГС поєднаний із НАЖХП та су- путнім ожирінням після проведеної противірусної терапії веде не лише до нормалізації показників лі- підного обміну, а і до достовірного зменшення ступеня стеатозу печінки. Для покращення якості життя у хворих на ХГС + НАЖХП із підвищеною масою тіла необхідно призначати адеметіонін та УДХК, що є ефек- тивним не лише для нормалізації функціонального стану печінки, трансаміназ, а і зменшує прояви де- пресії та тривожності.