ВЗАЄМОЗВ’ЯЗОК СИНДРОМУ ЕМОЦІЙНОГО ВИГОРАННЯ ТА ПСИХОФІЗІОЛОГІЧНОГО СТАНУ СТУДЕНТІВ МЕДИЧНОГО ФАКУЛЬТЕТУ - Савка , Ю.М.; Сливка , Я.І.; Кентеш , О.П.; Вавринчак , У.Ю. (Проблеми клінічної педіатрії, 2021)
Резюме. Вступ. У останні роки проблема синдрому емоційного вигорання (СЕВ) у професійній діяльності та вивчення причин поширення СЕВ серед студентської молоді, зокрема у студентів-медиків, привертає увагу багатьох науковців. Мета дослідження. Дослідити формування проявів синдрому емоційного вигорання та виявити взаємозв’язок психофізіологічного стану студентів-медиків молодших курсів із різним рівнем емоційного вигорання. Матеріали та методи. Обстежено 100 студентів-медиків молодших курсів віком від 18 до 21 року. Проведено визначення рівня емоційного вигорання за методикою В.В. Бойко, дослідження психосоматичних скарг за Гісенівським опитувальником (Giesener Beshwedebogen – GBB) та рівня тривожності за опитувальником Спілбергера-Ханіна. Результати досліджень. Встановлено, що фази розвитку СЕВ у студентів-медиків знаходяться у стадії формування та сформовані. У студентів третього курсу «фаза виснаження» розвитку СЕВ була більше вираженою (у 62% вона знаходиться у стадії формування, а у 36% студентів – уже сформувалася). Отримані статистично достовірні зворотні кореляційні зв’язки між роками навчання та складовими емоційного вигорання: слабкої сили з симптомом переживання психотравмуючих обставин (r=-0,2652, р=0,008), середньої сили з симптомом тривоги і депресії (r=-0,4644, р<0,001) та прямі кореляційні зв’язки з симптомом незадоволеності собою (r=0,2771, р=0,005), симптомом емоційної відстороненості (r=0,2452, р=0,014) та симптомом особистісної відстороненості (r=0,2764, р=0,005); середньої сили з симптомом редукції професійних обов’язків (r=0,4276, р<0,001) та психосоматичними і психовегетативними порушеннями (r=0,5385, р<0,001). Психофізіологічні параметри інтенсивності психосоматичних скарг і рівні тривожності були більш вираженими у студентів третього курсу. Висновки. Синдром емоційного вигорання виявлено у більшості студентів-медиків, причому фази розвитку вигорання знаходяться у стадії формування, а «фаза виснаження» розвитку СЕВ більш виражена у студентів третього курсу. Психофізіологічні параметри інтенсивності психосоматичних скарг були більш вираженими у студентів третього курсу, що можна пов’язати із зростанням у них рівня як ситуативної, так і особистісної тривожності, яка у свою чергу, як відомо, є провідним «облігатним механізмом» розвитку дезадаптивних розладів.